Pisici la ceai şi veveriţe boxând: arta bizară a epocii victoriene
Pisici la ceai, arici pe patine sau viezuri într-o conversaţie intimă; am crede că sunt episoade dintr-un serial de animaţie. În secolul 19 acestea erau scene care se puteau întâlni în realitate. Sau, mă rog: într-o realitate conservată şi regizată. Fascinaţia simultană pentru ştiinţă şi pentru viaţa de după moarte a produs această formă bizară de artă: animalele erau împăiate, îmbrăcate în haine omeneşti şi aranjate în aşa fel încât să reprezinte scene din viaţa de zi cu zi.
![Pisici la ceai şi veveriţe boxând: arta bizară a epocii victoriene Pisici la ceai şi veveriţe boxând: arta bizară a epocii victoriene](https://i0.wp.com/www.radiocluj.ro/wp-content/uploads/2021/05/colaj-animale-impaiate.jpeg?resize=850%2C479&ssl=1)
Articol editat de Bianca Câmpeanu, 23 mai 2021, 18:00
În epoca iluminismului, a crescut mult interesul pentru zoologie. Acesta a fost cadrul în care au apărut primii experţi în împăierea animalelor, care conservau în primul rând păsări, pentru ca acestea să fie mai lesne de studiat. Metodele s-au perfecţionat la rândul lor, înfăţişarea animalelor fiind păstrată într-o manieră tot mai apropiată de cea pe care o avuseseră în viaţă. În acest sens, reuşite deosebite a adus munca ornitologului John Hancock, considerat părintele taxidermiei moderne. Acesta se folosea de argilă şi ghips pentru a obţine rezultate care erau adevărate opere de artă. La expoziţia universală de la Londra din 1851 şi-a prezentat păsările, care au fost mult apreciate de oameni de ştiinţă şi publicul larg deopotrivă.
Taxidermia a devenit iute populară, chiar şi regina Victoria avea o colecţie de animale împăiate. Oamenii îşi păstrau astfel după moarte animalele favorite: un lucru care astăzi pare bizar, dar trebuie să luăm în considerare că pe atunci moartea în sine era privită cu alţi ochi. Ca un exemplu: tot pe atunci a apărut ideea de a trata corpurile celor decedaţi prin galvanizare şi de a le păstra ca pe nişte statui (nepusă în practică!), dar erau frecvente şi ornamentele complicate, din părul celor decedaţi. În acest context, ideea de a păstra căţelul sau pisica mult iubită prin taxidermie nu era ieşită din comun.
La aceeaşi expoziţie din 1851 a participat taxidermistul german Hermann Ploucquet, care şi-a prezentat colecţia de animale antropomorfizate. Printre lucrările sale amintim pisicile care îi dau serenadă unui purcel, aricii pe patine sau – cea mai populară creaţie a sa – o ilustraţie a epopeii Vulpea Reineke de Goethe, care cuprindea, pe lângă amintita vulpe, un cocoş, un iepure şi o pisică. Ploucquet a creat un amalgam atât de apreciat între ştiinţă şi interesul pentru moarte încât, în urma succeselor, şi-a putut deschide propriul muzeu.
E posibil ca munca taxidermistului german să-l fi inspirat pe Walter Potter, poate cel mai cunoscut reprezentant al domeniului. Munca acestuia nu mai căuta acurateţea ştiinţifică, ci încântarea publicului, amintind şi mai mult de ilustraţiile dintr-o carte de poveşti. Pornind de la o poezioară pentru copii, a lucrat timp de 7 ani până când a finalizat tabloul taxidermic Moartea şi îngroparea cocoşului Robin, care cuprindea 98 de specii diferite de păsări. A trecut mai apoi la animale mutante, prezentând publicului miei cu 2 capete sau pisici cu mai multe cozi. Walter Potter a încetat din viaţă în 1918. Colecţia lui şi-a schimbat de mai multe ori proprietarul, fiind divizată în final în 2003. Unele creaţii ale lui s-au vândut atunci pentru zeci de mii de dolari, ceea ce arată că niciun fel de artă nu poate fi atât de bizară încât să nu-şi găsească publicul.
Sursă: Telex.hu
Andrea Nagy
Radio Cluj poate fi ascultat şi online, AICI sau pe telefon: 031 504 0456, apel cu tarif normal.
Ne găsești și pe facebook, twitter și instagram.